- Du är kvar. - Vill du ha skjuts till Bellefleurs?
Jag behöver nog en promenad först.
Eller också kan jag vänta här på dig.
- Eller göra mig sällskap. - Ja, eller det.
Det var en fin begravning.
- Fast jag saknade Jason. - Jag vet att du är orolig.
Men med vissa människor vet man direkt att de klarar sig.
De är överlevare, som Jason. Det vet du väl?
Jag är knappt säker på nånting längre.
Det finns ingen rim och reson i världen.
Döden gör att man förlorar fast mark under fötterna.
Men den kommer tillbaka.
Vad är det?
- Man får gjuta cement. - Ja...
Missförstå mig inte, men du förvånar mig.
Det finns inte många som kan smyga sig på mig.
På begravningen frågade du mig om jag var telepatisk.
Jag önskar att jag var det, så att jag kunde se vad du tänker.
- Det vill du inte, tro mig. - Så är det inte.
Vad är det?
Det är vampyrer.
Vad i helvete...?
Herregud.
- Hur är det möjligt? - Bill hade rätt om allt.
Varsågoda och vänd upp och ner på allt. Huset är ert!
- Jason är oskadd. - Jag måste gå.
- Jag följer med. - Det behövs inte. Jag klarar mig.
- Sookie. - Alcide.
Jag är en överlevare, jag också.
- Vi vill spela krocket! - Och volleyboll!
- Vem vill Target? - Jag vill, för fan!
Du sa att jag skulle vilja ha sex med dig en dag.
- Den dagen har visst redan kommit. - Inte än, Jason.
- Men när? - Vi kommer dit så småningom.
- Jag ger dig mitt blod. Ta det. - Okej.
- Jason! - Ja? Hej, Sook!
- Vem är hon? - Min syster.
- Det har du inte berättat. - Jag svär på att det är sant.
Säg att du är min syster.
- Jag är hans syster. Vad fan...? - Fan!
I så fall är du min syster också.
Sook, det här är Violet. Hon är från Europa.
Ni har säkert mycket att prata om. Jag ska lämna er i fred.
Jag tillhör henne nu. Det känns jävligt skumt.
Men jag förstår hur du kände dig med Bill. Beskyddad.
När känslorna svallar tror man lätt att man är beskyddad för evigt.
Men inte mycket i världen är för evigt, vad vampyrerna än säger.
- Sook, mår du bra? - Ja, jag klarar mig.
- Lovar du? - Ja.
- Jag är faktiskt glad att se dig! - Stick, subba.
Vi klarade oss, Sook. Vi klarade oss.
Bill gav oss sitt magiska blod. Nu ser vi ljuset!
- Jag kan aldrig mer hata honom. - Lycka till med det.
Skönt att du är oskadd.
Här har vi henne.
- Så vackert. - Jag har haft 5500 år på mig.
Majstångs-ceremonin hölls för feer som funnit sin själsfrände.
Det var sällsynta tilldragelser. Hur man visste det?
Det strålade när de rörde vid varandra.
När mörkret faller tar du den här. Jag tar den här.
Vi lindar in oss kring majstången.
Med våra ljus delar vi den här cirkeln i två.
Det blir våra vigselringar.
- Warlow. - Sookie.
Jag ljög inte om att jag håller vad jag lovar.
- Men mycket har hänt sen sist. - Du har varit borta i fyra timmar.
Det handlar inte om det. Jag har varit på en väns begravning.
Vet du hur många vänner jag har sett begravas?
Låt mig prata till punkt.
Som du vill.
Jag har känslor för dig. Du har väckt nåt till liv inom mig.
Men nu är mina vänner i säkerhet och jag är inte längre i fara.
- Vi har inte bråttom. - Jag höll min del av avtalet.
Ja, men ett evigt liv tillsammans bör handla om mer än ett avtal.
- Jaha, och vad föreslår du? - Ärligt talat?
Jag föreslår att du dejtar mig.
Dejtar? Ska vi gå på bio och bowla?
Nej, men vi kan umgås i den verkliga världen och se om vi passar ihop.
- Vi var överens. - Ja, fast vi behöver inga ringar.
Du kan bli en del av samhället. Mina vänner accepterar dig.
- Bill och Eric, som tömde mitt blod? - Nej, inte de.
Jag syftar på Jason och Tara. Och Arlene.
De behöver mig. Jag är inte redo att lämna dem.
Vem fan tror du att du pratar med?
- Snyggt, Jason! - Ni är vampyrer, men jag är atlet!
Kör nu.
Vi tar dem nästa gång.
Förlåt. Jag är lite ringrostig.
Gick det bra?
Pam.
- Vad är det? - Jag nyktrar till.
Solen skiner, vi klarade oss och du surar över Eric.
- Vet Willa att Eric är borta? - Jag tror inte det. Hur så?
- Du kommer att bli förbannad. - Du tänker väl inte söka upp honom?
- Skojar du, eller? - Lägg av, Tara.
Jag vill inte, men jag släpper dig fri om du pressar mig.
- Ta hand om Willa. - Ni är världens sopigaste skapare.
Hej. Ska du inte komma ut?
Vad är det?
Jag har förlorat så mycket blod att mina förmågor är borta.
- Det kanske är läkningsprocessen. - Jag är redan läkt.
Jag känner inte av Lilith. Jag känner mig som Bill igen.
- Skulle det vara dåligt? - Det är det väl inte, men...
Vadå?
Sookie.
Vad är det med henne?
Blodet gör att du kan gå omkring i dagsljus.
Det var inte gratis. Det finns en fevampyr som är ute efter Sookie.
Jag visste att jag måste rädda er.
I utbyte mot hans blod offrade jag henne.
Hon ska bli vampyr.
- När då? - Omedelbart.
- Vad fan sitter du här för, då? - Det finns inget jag kan göra.
Vi är räddade. Hämta henne nu.
Det går inte att ta bort all smärta jag har orsakat henne.
- Bill skulle gå genom eld för henne! - Det finns inte tid.
Skitsnack! Du betedde dig som ett as, men nu kan du ställa allt tillrätta.
I början sa du att jag skulle skydda din mänsklighet.
Snälla, gör inte så att jag misslyckas.
Var är Jason?
Warlow. Den jäveln dödade mina föräldrar.
Inte en chans att Sookie skulle vilja bli hans fevampyrbrud.
- Vad fan har du gjort? - Jag uppmuntrade henne.
Jag kunde döda dig, Bill Compton eller Gud eller vad fan du är!
Men nu måste jag rädda min syster.
- Hur gör man det? - De är på ett annat plan. Feplanet.
Man tar sig dit genom en portal på kyrkogården med hjälp av feljus.
Den enda fen i stan är Adylin. Vi måste be om hennes hjälp.
Det går inte. Andy hjälper aldrig Jason i så fall.
- Jag går ensam. - Nej. Du är aldrig ensam mer.
Vi drar.
- Vart för du mig? - Fortsätt gå.
- Du valde själv att dricka blodet! - Jag vet. Fortsätt framåt.
Stanna. Här skiljs vi åt.
Snälla du. Jag har fru och barn!
- Jag ber dig, skada mig inte! - Se mig i ögonen.
Ni har aldrig träffat mig. Inte Jessica heller.
Och inte alla andra varelser ni har mött de här veckorna.
Jag ska strax gå. Ta med er väskan som ligger på marken.
Jag hoppas att er familj förlåter er för er bortavaro.
Jag beklagar den smärta jag har åsamkat dem.
Adjö, Hido Takahashi.
Oj jävlar...
Låt mig sköta snacket.
Ja ja!
Stackhouse. Var har du varit? - Hej.
Violet. Var jag har varit är en lång historia.
- Bjud in oss, så ska jag förklara. - Så formella behöver vi inte vara.
- Mig måste du bjuda in. - Nej. - Ta upp Adylin!
Jag är 800 år och din dotter luktar gott.
Men jag äter bara av Jason. Vi är monogama.
- Vilket skitsnack! - Adylin måste rädda Sookie.
Sookie?
Hej, jag är polisassistent Jason Stackhouse. Kollega till din pappa.
Jag vet vad som hände dig och dina systrar.
Men min syster har också haft det svårt.
- Hon förtjänar det inte heller. - Gå härifrån, Stackhouse.
Jag kan förlora min syster, jag också.
- Följ med. - Vad kan jag göra?
Följ med oss till kyrkogården. Där är Sookie.
- Fast hon är på ett annat... - ...plan.
- Med nån jävla fevampyr-mördare! - Snälla nån.
Förlåt, men det var han som mördade mina föräldrar.
Adylins ljus kan föra oss till det planet. Annars tar han Sookie.
Jag kan inte utsätta min dotter för det.
Pappa. Jag vill göra det.
Sookie är som jag. Jag kunde inte rädda Braelyn, Charlaine och Danika.
Men om jag kan hjälpa till att rädda henne...
- Okej. Med det tunga artilleriet. - Det är enda sättet.
Man kan aldrig ha för mycket.
Kom, Andy. Nu kör vi!
Nu sitter du ordentligt.
Tror du att jag väntade 5500 år för att bli en del av ditt samhälle?
För att dela dig med dina plebejer i Bon Temps?
- Tror du på det där kungatjafset? - Du fattar visst ingenting.
Jag skulle aldrig ha blivit vampyr.
Mitt liv var välsignat.
Mitt folk hade en förmåga till glädje större än alla andra folks.
Det berövade mig Lilith. Det berövade jag dem.
- Jag måste börja om från början. - Jag kan inte återställa allt.
Du ska fylla tomrummet, oavsett om du vill eller inte.
Du kommer inte att använda det på mig.
Nej, men jag lovar att jag kan kasta bort den fåniga ljusbollen.
Vad gör du då? Du vill ha en fevampyrbrud.
Du söker dig verkligen till faran.
Du satsar allt i hopp om att du är speciell-
- och kommer att bli räddad av vampyrernas kärlek till dig.
Men du borde ha litat på magkänslan. Du kände mig bättre än jag själv.
För jag vill faktiskt knulla dig, äga dig och utnyttja dig för blodet.
Ditt monster.
Vad fan flinar du åt? Din tilltänkta kallade dig ett monster.
Goda nyheter. Det har blivit kväll.
Vad gör han här?
Om vi ska kunna döda Warlow behöver vi all hjälp vi kan få!
- Tack för att ni tog med henne. - Det var inte för din skull.
Ja ja. Nu kör vi.
- Sookie, är du där? - Hjälp mig, jag vill inte bli vampyr.
- Nej! - Händer det redan?
- Kom, då. - Hur gör man?
Jag är två veckor gammal! Jag vet inte hur man byter plan!
Lyssna på mig. Källan till ditt ljus är naturen.
Du står närmare naturen än alla andra.
- Försök fånga den inom dig. - Hur då?
Tänk på ditt blod. Det när dig som daggen på gräset.
Håll i varandra.
Bill, det funkar inte!
Rädsla kan ofta väcka feers inneboende styrka.
Varför sa du inte det? - Fånga dina krafter, för helvete!
Ta hand om Sookie.
Sookie!
- Gå härifrån! - Ni hörde. Vi sticker!
- Vi går upp med Sookie. - Bjud in mig.
- Kom in! - Var kan jag gömma Adylin?
I skrubben. Förbi vardagsrummet, syrummet och genom garderoben.
- Kom inte ut förrän jag hämtar dig. - Okej.
Du är ett jävla störningsmoment.
- Okej... - Så ja.
- Han kommer, Stackhouse! - Jävlar!
- Jag fick honom! - Fick du?
Fan!
Förstår du inte? Utan Lilith, inget tillträde.
Sookie vill ändå inte ha dig.
Jason. Var kan jag låsa in dig?
- Kom igen, gumman. - Du fixar det.
Sookie, Sookie...
- Till sist kommer du att älska mig. - Det tror jag inte.
- Du är sårad, men stöt inte bort mig. - Jag är inget skadat husdjur.
- Vi ska läka varandra. - Jag kan inte göra dig hel!
- Bort med tassarna! - Sookie?
Jason, kan man få lite hjälp?
Sookie?
Jason, Sookie. Jag behöver hjälp.
SEX MÅNADER SENARE
Nya fall av hepatit V upptäcks varje dag-
- och smittskyddsmyndigheten bedriver intensiv forskning.
Men en röst höjs-
- för att skingra vanföreställningarna kring virusets ursprung.
"Guds blod" har legat på New York Times bästsäljarlista i sju veckor.
Jag har med mig bokens författare, William Compton.
Tack för att du kom.
- Då så. Du är alltså en gud. - Jag var en gud.
- Du var en gud. - Ja.
- Är du sinnessjuk? - Nej, inte alls.
- Din bok är som en roman. - Därför är den läsvärd.
Är det sant att du gick in i guvernörsresidenset i Baton Rouge-
- och slet huvudet av Truman Burrell?
Han hade förtjänat det.
Inser du då själv att boken-
- är en 350 sidors oåterkallelig bekännelse?
- Är du inte rädd för åtal? - Vilken jury skulle döma mig?
Hepatit V fanns inte innan han uppfann det.
Han använde skattepengar för att låta forskare skapa ett dödligt virus-
- som enligt rapporterna lär ha spridit sig till en åttondel...
- Vad tittar du på? - Det är Bill på tv.
- Nu igen? - Är du arg för att jag tittar?
Nej, för du tittar inte längre. Nu ska du i säng!
Varför skrev du boken?
För att skapa förtroende och få slut på hemlighetsmakeriet.
Vi vampyrer är ute ur kistorna, men vi har inte kommit ut helt.
Vi har varit förtegna om vilka vi är, våra styrkor och svagheter.
Och det vi helst av allt vill dölja är att vi är rädda för er också.
- För oss? - Truman Burrell lyckades bevisa...
Gud!
Åh, gud...
Ja? Ja...
Hallå där. Håll den i brallorna, proffset.
Jag har slickat dig 178 kvällar på raken.
- Ibland två eller tre gånger. - Jag vet.
Och inte en enda gång har du rört...
Jag sa ju att jag inte skulle göra det lätt för dig.
Violet. Jag har byggt den flickigaste...
...mörkaste källare en man kan bygga åt en kvinna.
Och jag...
...uppskattar det verkligen.
Jag har inte så mycket som tittat åt nån annan.
- Jag tror dig. - Och...
Vad fan...?
- I sinom tid. - I sinom tid?
- Det är sinom nu! - Jag är ledsen, älskling.
En gång till?
Skulle inte kyrkan och staten skiljas åt?
Inte ens Baton Rouge vet vem som styr. Och definitivt inte Washington.
Här i Bon Temps får vi klara oss själva.
Människorna litar inte på guvernören, men de litar på kyrkorna.
Om vi skiljs åt är det helt och hållet kört.
Jag stöttar dig i dag. Men jag och min dotter kommer inte i kväll.
Ett riktigt dåligt beslut, men det är ditt liv.
Samla dig ett ögonblick och kom in sen.
Ställ dig i kö för ett blodprov. Folk måste se att alla deltar.
Jason.
- Vad ska det här föreställa? - De ska kolla om vi bär på smittan.
- Herre jösses. - Ursäkta, min unga dam.
Förlåt mig.
Namn?
- Min syster går först. - Otroligt.
- Sookie Stackhouse. - Pekfingret.
Gjorde det ont?
- Säg, då. Ärligt. - Vi har varit med om värre saker.
Tack för att ni tog hit från andra sidan stan.
Ett särskilt tack till pastor Daniels med fru för att de tog med er hit.
Min predikstol är er predikstol, pastorn.
Tack, pastorn. Och tack för att vi fick komma.
- God förmiddag, allihop. - God förmiddag.
De hörde mig inte här borta. Jag sa: "God förmiddag, allihop."
- God förmiddag. - Inte perfekt, men bättre.
Pastor Skinner och jag har kallat hit våra församlingar-
- för att skapa en känsla av samhörighet.
Men trots att ni sitter här ser jag inte mycket samhörighet.
Nu vill jag att alla byter plats. Sätt er bredvid nån ni inte känner.
Ta en främling i hand.
Se inte så handfallna ut, för jag menar allvar. Blanda er!
- Hej, jag heter Sookie. - Trevligt att träffas. Crystal.
Så ska det se ut. Samhörighet.
Från och med nu är vi ett enat samhälle.
För där ute driver horder av sjuka, hungriga vampyrer.
De är välorganiserade.
- Mår du bra? - Ja.
De utplånar småstäderna i tron att vi är lätta byten.
- Är vi ett lätt byte? - Nej!
- Är vi äpplet på nedersta grenen? - Nej!
Nej, vi är ett folk, en stad under Gud!
Och om vi står enade-
- kommer vi att ta oss igenom denna märkliga, sällsamma tid.
- Må kyrkan säga "amen". - Amen!
- Säg "amen" till nån! - Amen!
Herr borgmästare. Varsågod.
God förmiddag.
Ni undrar säkert varför ni fick lämna blodprov.
De flesta av er vet-
- att även om hepatit V, som härjar bland vampyrerna-
- enbart drabbar vampyrer kan vem som helst bära på viruset.
Jag vill bära på smittan! Det är rätt åt dem.
Det är fel, för de sjuka vampyrerna som drar från stad till stad-
- är både farliga och starka.
Men de är inte lika starka som friska vampyrer.
Ni känner väl till Bill Compton?
Bill Compton och jag har funderat och tänkt ut en plan.
I kväll, på Bellefleur's Bar & Grill-
- bjuder Arlene Bellefleur till en sammankomst.
Ett mingel, där ni får resultaten av blodproven.
Det bjuds på mat och musik, och allt är gratis, tack vare mrs Bellefleur.
- Amen. - Vad finns det för hake?
Man får inget i livet gratis.
- Ni är intelligent. - Tack.
Ja, det finns en hake, men den gäller er egen säkerhet.
Allas säkerhet.
Jag ber att varje osmittad vuxen person här inne-
- inleder en monogam blodrelation med en frisk vampyr-
- i utbyte mot att vampyren beskyddar er och era barn!
Jag förstår att ni blir upprörda.
Prata med era pastorer och varandra. Så här kan vi skydda er.
Varje människa behöver en vampyr och varje vampyr en människa.
Jag hoppas att jag får se er alla i kväll.
Och om inte...
...Gud vare med er.
- Negativt. Och du? - Inga problem.
- Herre Jesus... - Han är knappast inblandad.
I förmiddags lät det snarast som om han var värden.
Hör upp, allihop! Kom och ät, alla mina barn!
Nej, det är Arlene.
- En timme. - En timme.
Vi visar upp oss och tar en bit mat. Sen får det räcka.
Okej, då kör vi.
Har du sett nån du skulle vilja...
Jag avskydde vegetarianer förut. Nu söker jag med ljus och lykta.
Tara.
Jag undrar om vi kan prata lite?
- Jag heter Willa. - Lettie Mae Daniels, Taras mamma.
Trevligt att träffas.
- Är du vän med Tara? - Ja, vi är vänner.
Be henne att prata med mig.
- Vad fan vill du? - Be om ursäkt för mitt beteende.
- Syftar du på Fangtasia? - Jag syftar på allt.
Jag syftar på hela ditt liv.
Jag är så fruktansvärt ledsen.
- Jag vet inte vad jag ska säga. - Du behöver bara lyssna.
När din far lämnade oss...
Jag älskade honom över allt annat.
Det var så smärtsamt för mig...
...att jag glömde bort att känna din smärta.
Ibland glömde jag till och med...
- Gud förbarme sig över mig! - Du behöver inte berätta det.
Jo, det behöver jag.
Jag glömde bort att ge dig mat. Flera dagar i rad!
- Jag klarade mig. - Nej. Det var min uppgift.
Men jag försummade den.
Därför tänkte jag...
Jag kunde aldrig förlåta mig själv.
Men med din tillåtelse kan jag ställa allt tillrätta.
Kom hit. Låt mig ge dig mat.
- Jag kan inte. - Snälla du.
Allt som händer i världen är en välsignelse, Tara.
Det är en chans för oss att läka.
Kom hit. Låt mig ge dig mat.
Låt mig ta hand om dig. Låt mig ge mitt lilla barn näring.
- Jag öppnar. - Okej, pappa.
- Du kom inte i kväll. - Nej, din jävla mördare!
- Vem är det? - Stanna där, gumman!
Jag kom för att ge er båda skydd.
Att du bara vågar be om mer blod från vår familj.
- Jag ber inte om ert blod. - Vad fan vill du, då?
Jag vill ge dig dina döttrar tillbaka, men det går inte.
Det enda jag kan göra är att erbjuda skydd åt dig och Adylin.
Ni ska aldrig behöva oroa er. Det lovar jag.
- Och om jag inte vill? - Ni får det ändå.
Ska ni redan gå?
- Bill. - Alcide.
Jag såg dig på tv i går. Du var bra.
- Får jag prata ensam med Sookie? - Aldrig.
- Det går bra. - Nej, jag vill också höra det.
- Du hörde vad han sa. - Träffade ni nån i kväll?
Om jag slöt avtal med en vampyr? Nej, det gjorde jag inte.
Men jag hade trevligt.
Du behöver en vampyr i ditt liv. Du mer än alla andra.
- Du behöver skydd. - Hon har mig.
Du duger inte. Morra, du. Det förändrar ingenting.
- Jag erbjuder dig mitt skydd. - Tack, men jag tar risken.
Jag har förändrats. Jag är pålitlig igen.
Inte ens när du visar din bästa sida...
...kan man riktigt lita på dig.
- Kände ni lukten? - Ja.
Vad är det som händer?